Released on www.DanishBits.org
Afrikan keskipiste.
Viiden miljoonan neliökilometrin kokoisen sademetsän keskipiste.
Ensi näkemältä se näyttää autiolta ja aavemaisen tyyneltä -
ei kovin helpolta asuinpaikalta.
Itse asiassa täällä on tiheämmin eläimiä kuin muualla Afrikassa.
Täällä on tartuttava jokaiseen tilaisuuteen.
Kilpailu on kovaa ja armotonta.
Jopa metsä itse puolustaa itseään piikein ja myrkyin.
Kaiken elollisen on taisteltava paikastaan.
Kuinka kaunista.
Kukkanen on itseään ruokkiva. Se pakottaa eläimet yhteistyöhön.
Piikittömiä mehiläisiä. Niiden on työskenneltävä kovasti.
Metsän kukat säännöstelevät nektariaan -
ja pakottavat kunkin mehiläisen pölyttämään tuhansia kukkia.
Se on mehiläisille kannattavaa.
Ne tarvitsevat nektaria tehdäkseen hunajaa, joka säilötään kennoihin.
Se on niin arvokasta, että sitä pidetään puun kuoren alla piilossa.
Mehiläisten salaisuus on paljastunut.
Tässä metsässä ei mikään ole turvassa.
Simpanssit rakastavat hunajaa.
Naaras ei tunnu huomaavan vaaraa. Putoaminen voisi olla kohtalokasta.
Se tarvitsee isomman kepin.
Vain simpanssi voi tunkeutua näin hyvin piilotettuun pesään.
Simpanssit ovat älykkäitä, mutta kukaan ei ole seppä syntyessään.
Nuoret oppivat taidot seuraamalla vanhempia.
Simpanssi käyttää erilaisia välineitä päästäkseen käsiksi hunajaan.
Parissa minuutissa se tuhoaa pesän, jota mehiläiset rakensivat vuosia.
Sademetsässä ei mikään ole turvassa.
Kongossa voi olla jopa tuhat puuta hehtaarilla.
Puut voivat kasvaa jopa 60-metrisiksi muutamassa vuosikymmenessä.
Tällaisessa laaksossa voi kasvaa lähes tuhat eri puulajia.
Täällä puiden latvat tuskin koskevat toisiinsa.
Puut näyttävät kunnioittavan naapuriensa elintilaa.
Lähempänä maan pintaa kasvit eivät ole niin pidättyväisiä.
Jokainen joutuu taistelemaan tilasta.
Voimme nähdä nuo taistelut nopeuttamalla kuvaa.
Niiden on saatava valoa selvitäkseen.
Ne tönivät, murskaavat ja viiltävät toisiaan saadakseen sitä.
Paksun lehtikaton läpi työntyy vähän auringonvaloa -
joka saa muutamat vähään tyytyvät kasvit kukkimaan lähellä maata.
Täällä on myös eläimiä, jotka tavoittelevat auringonvaloa.
Metsän suurin peto:
Kalliokäärmenaaras.
Se on viisimetrinen ja painaa sata kiloa.
Sillä on 4 000 lihasta, joilla se kuristaa uhrinsa hengiltä.
Juuri nyt se ei kaipaa ruokaa, vaan lämpöä.
Se löytää paikan, jossa auringonsäteet osuvat maahan -
ja asettuu kylpemään auringossa.
Se on vaihtolämpöinen, joten se nostaa lämpötilaansa näin.
Nyt se alkaa lämmetä. Se on 10 astetta normaalia lämpimämpi.
40-asteisena se voi kuolla.
Se siirtyy pois juuri ajoissa.
Se katoaa maan alle.
Tämä on sen pesä. Se on täynnä valtavia munia.
Kehittyäkseen normaalisti munien on pysyttävä yli 30-asteisina.
Kuvaustunnelissa -
se kietoo kuumentuneen kehonsa munien ympärille -
ja välittää niihin auringon lämpöä.
Se on tehnyt näin päivittäin jo kolmen kuukauden ajan.
Ylikuumeneminen rasittaa sen kehoa niin, että se voi kuolla.
Tämän yhden munaerän hautomisesta -
se toipuu vasta kolmen vuoden kuluttua.
Pergamenttia muistuttavaan munan kuoreen jää sen suomuista jälki.
Se kertoo sen syleilyn voimakkuudesta.
Lopulta sen vaivannäkö palkitaan.
Mutta poikaset eivät voi jäädä pesään.
Niiden on lähdettävä etsimään ruokaa sekavasta maailmasta.
Poikaset ovat yli 60 senttiä pitkiä.
Tarpeeksi isoja olemaan uhka metsän pienemmille eläimille.
Ne ovat itsekin vielä haavoittuvaisia.
Etenkin muiden käärmeiden iskuille.
Tämä on niiden oma emo.
Toisin kuin yleensä, tällä emovaisto toimii vielä munien kuoriuduttuakin.
Metsä on niin vaarallinen paikka -
että vain yksi sadasta poikasesta kasvaa aikuiseksi asti.
Silloin tällöin kilpailu voi hellittää.
Puu tuottaa yhtäkkiä hedelmiä.
Ne houkuttelevat katoksen eläimiä -
joiden ruokailu puolestaan hyödyttää maan pinnassa eläviä eläimiä.
Lauma pensselisikoja.
Ne ovat kulkeneet yli 3 kilometriä tiheässä aluskasvillisuudessa.
Afrikan metsissä ei mitään saa ilmaiseksi.
Tämäkin juhla-ateria on lahjus.
Siat kantavat siemenet vatsassaan kauas emopuusta.
Yö pimenee.
Yksi elävä organismi, joka ei ole eläin eikä kasvi -
jatkaa loppumatonta työtään pimeydessä.
Maaperä on täynnä sienikasvustoa, joka elää metsän jätteistä.
Eräät harvinaiset sienet tuottavat itsevalaisevia entsyymejä.
Paikalliset ihmiset sanovat ilmiötä "simpanssituleksi".
Ilman sieniä jätteet kasautuisivat ja tukahduttaisivat puut hengiltä.
Aamun koittaessa näkee -
miten viidakko hallitsee omaa ympäristöään.
Kongon metsät ovat Afrikan keuhkot.
Ne käyttävät auringonvaloa kasvaakseen -
ja tuottavat happea ja vettä.
Joka metsähehtaari tuottaa höyrynä lähes 190 000 litraa vettä vuodessa.
Viidakko luo oman ilmastonsa.
Pilvet peittävät metsän ja lisäävät sen kosteutta ja lämpöä.
Myrsky on syntymässä.
Kongo on Afrikan rikkainta, mutta myös väkivaltaisinta, aluetta.
Vuosittain sademetsään iskee sata miljoonaa salamaa.
Se on enemmän kuin missään muualla maailmassa.
Ja salamoinnin myötä tulee sade.
Jopa 95 % alas satavasta vedestä -
on metsän omaa tuotantoa.
Vedenpaisumus muuttaa metsän eläinten ja kasviston elämää.
Säätila on erinomainen sammakoille.
Myrsky on tälle sammakolle merkki sen elämän tärkeimmästä urakasta.
Se on koiras, ja se etsii kumppania.
Sitä varten sen on kiivettävä huipulle.
Sen on oltava tarkkana, koska sade tuo esiin myös saalistajia.
Ihan rauhallisesti nyt.
Lopultakin huipulla.
Mutta juhlat ovat jo alkaneet.
Mitä korkeammalla koiras istuu, sitä kauemmas sen ääni kantaa.
Niinpä ylimmistä paikoista taistellaan.
Se voitti. Nyt se istuu korkeimmalla paikalla.
On aika laulaa.
Valkomahainen naaras vastaa.
Ne pariutuvat.
Häviäjän on odotettava seuraavaa myrskyä, ennen kuin se voi laulaa.
Naaras laskee munat pitkälle lehdelle.
Koiras taittelee sen pitkillä jaloillaan ja liimaa reunat yhteen -
jättäen munat sisälle.
Kiinni liimattu pesä on turvallisin paikka -
minkä sammakot voivat poikasilleen tarjota.
Munat kehittyvät muutamassa päivässä.
Ajoitus on täydellinen.
Sade pesee pois liiman, ja nuijapäät valuvat lehdeltä -
maassa leviäviin lammikoihin.
Kun sadekausi on ohi, maaperä on muuttunut täysin.
Metsä tulvii. Se on aivan toisenlainen maailma.
Tulvivissa puroissa ui kaloja -
jotka käyttävät hyväkseen uutta tilaa ja syövät hukkuvia hyönteisiä.
Tämä on perhokala.
Niilinhaukikala.
Saalistajasta tulee saalis.
Perhokala on liian nopea. Se loikkaa pakoon.
Lopulta vesi vetäytyy pois pitkin vesiväyliä -
jotka kulkevat metsän läpi kuin verisuonet.
Vettä on niin paljon -
että pienet purot voivat viedä maata muinaisen lohkareen ympäriltä.
Täällä asuu olio -
joka on elänyt Kongossa 44 miljoonaa vuotta.
Kaljukas.
Tämä lintu pariutuu koko iäkseen.
Koiras vahvistaa liittoa esittämällä naaraalle soidintanssin.
Ne rakentavat pesän mudasta kivilohkareen kielekkeen alle.
Siellä se on suojassa sateelta.
Naaras johtaa työtä.
Koiras ei vaikuta kovin taitavalta.
Voi sentään.
Onneksi naaras saa korjattua tilanteen.
Nyt se hakee jotain pehmeää sisustukseen.
Koiraskin toi jotain, mutta ei onnistu sen asentamisessa.
Lopulta naaras vaikuttaa tyytyväiseltä. Juuri ajoissa.
Näyttää siltä, että koiras on ajettu ulos sateeseen -
mutta pari toimii hyvin yhteistyössä.
Ne hautovat vuorotellen kahdentoista tunnin vuoroissa -
seuraavat kolme viikkoa.
Ajallaan pesään tulee ruokittavia suita -
ja silloin koiras todistaa oman arvonsa.
Madot on hyvä alku. Koiras pärjää hyvin.
Mutta poikaset ovat kyltymättömiä.
Onneksi ruokalistalla on muutakin.
Koiras ei ole ehkä hyvä rakentamaan pesää -
mutta nyt se lunastaa asemansa.
Perheonnea.
Kaljukkaat rakentavat pesänsä vain kielekkeiden alle.
Ilman puroa tämä jättimäinen lohkare ei olisi paljastunut.
Se ja lukemattomat muut purot -
yhdistyvät Keski-Afrikan suuriksi joiksi.
Yli 450 miljardia litraa sadevettä -
virtaa tuhansissa joissa kohti länttä.
Virtaus kiihtyy, kun joet laskevat pois keskusylängöltä.
Valtavia valkokuohuisia koskia muodostuu.
Kongo-joki tunkeutuu Afrikan koskemattomimpien metsien läpi.
Kongo-joen järjestelmä tyhjentää Intian kokoisen alueen -
ja vie veden länteen, Atlanttia kohti.
Ennen kuin joet saavuttavat rannikon -
ne levenevät ja työntävät metsän sivuun.
Täällä on ensi kerran vapaata tilaa.
Avointa, tasaista ja turvallista.
Nämä hiekkarannat houkuttelevat vieraita rannikolta:
Saksinokat etsivät turvallista paikkaa pesiä.
Niiden nokan alapuoli on yläpuolta pidempi.
Ne liu'uttavat sitä vedenpinnan alla 10 metriä sekunnissa.
Kun pieni kala osuu nokkaan, se sulkeutuu.
Miksi se lentää jokea ylävirtaan näille hietikoille?
Vastaus tulee tässä.
Tämä hoitola ei tässä kauan pysy.
Neljän viikon kuluttua tässä on 10 metriä vettä.
Jos poikaset eivät osaa silloin lentää, ne hukkuvat.
Nuorena saksinokalla nokan alaosa -
on yhtä pitkä kuin yläosa.
Nokan kasvua odotellessa ne opettelevat sen käyttötekniikkaa.
Avoimilla paikoilla on turvallista, mutta ei suojaa sateelta.
Myrsky on merkki siitä, että saksinokkien on lähdettävä pian.
Joen pinta on jo alkanut nousta.
Tällä kertaa poikaset pääsivät ajoissa pois.
Vesi ei ole ainoa, jolla on voimaa raivata metsää tieltään.
Myös jotkut eläimet pystyvät siihen.
Ne ovat luoneet polkujen verkon, joka kulkee metsässä ristiin rastiin -
tuhansia kilometrejä joka suuntaan.
Polkujen tallaajat ovat hämmästyttävän salamyhkäisiä.
Kun pimeys laskeutuu, niistä voi nähdä vilauksen.
Metsänorsut ovat hyvin sosiaalisia eläimiä -
mutta niiden on vaikea löytää toisiaan tiheässä viidakossa.
Nämä norsut ovat onnekkaita.
Kongossa on erityinen paikka, jossa ne voivat tavata ja seurustella.
Ne ovat itse luoneet sen paikan.
Se on tässä.
Dzanga Bai, legendaarinen "norsukylä".
Sen lisäksi, että ne saavat tavata toisiaan -
ne voivat tyydyttää myös toisen tarpeensa:
Suolanhimonsa.
Suolat ovat mudan alla, joten norsujen on kaivettava ne esiin.
Ne käyttävät siihen kärsistä työntyvän veden painetta.
Tärkeät suolat ja sosiaalisuus houkuttelevat norsuja kaukaakin.
Jos norsu haluaa paritella, tämä on siihen paras paikka.
Nuorella urosnorsulla on musth, eräänlainen raivokas kiima.
Se on niin hormoniensa ja muiden norsujen määrän sekoittama -
että se tuntuu menettäneen järkensä.
Miten sen temppuilu vaikuttaa naaraisiin?
Naarailla on kiima vain kerran kahdessa vuodessa.
Niinpä mahdollisuus kohdata kiimainen naaras ei ole suuri.
Tämä voi hyvin olla ensimmäinen kerta tälle nuorelle urokselle.
Sillä on tuuria. Paikalla ei ole vanhempia uroksia komentamassa.
Pienen hetken ajan se saa olla Bain kuningas.
Sen valtakausi ei kestä kovin kauan.
Paikalle tulee toinen kiimainen uros.
Ja se on paljon isompi.
Nuori uros on yhä sekaisin hormoneista.
Hullurohkeana se käy taistoon.
Sillä ei alun perinkään ollut mahdollisuuksia.
Dzanga Bai on valtava, mutta silti vain pieni läntti koko vehreydessä.
Norsut kaatavat puita ja tallovat polkuja -
mutta sademetsässä ei mikään luonnon muovaama pysy.
Mikään muu kuin Atlantti.
Loango-ranta, Afrikan länsirannikolla -
on viimeisiä villejä paikkoja, jossa viidakko kohtaa meren.
Metsä väistyy hiekan, aaltojen ja raikkaan meri-ilman tieltä.
Viileä tuuli ja auringon lämpö vetävät eläimet viidakon hämärästä.
Ensiksi esiin astuu metsäkafferipuhveli.
Aalloissa polskii virtahepo.
Meri pärskii ilmoille pisaroita ja tekee ruohosta suolaista.
Täältä norsut saavat suolaa kaivamatta.
Tämä emo poikasensa kanssa voi tuntea auringon selässään.
Täällä poikanen on turvassa.
Ne voivat syödä aivan rauhassa.
Uroksilla on reilusti tilaa. Yhteenottojen riski vähenee.
Kaikki gorilloista metsäsikoihin tulevat rannalle rentoutumaan.
Metsän eläimet eivät kuitenkaan voi jäädä tänne.
Huolimatta ankarasta kilpailusta, vaaroista ja hämärästä -
ne tarvitsevat metsäänsä, ja niiden metsä tarvitsee niitä.
Ripped and synced by DBRETAiL